QUATRE PARETS QUE ANOMENAVA LLAR
Algunes nits després de sopar, quan no tinc res a fer i m'avorrisc, m'entretinc mirant pàgines de venda de cases. Primer m'agrada mirar si cap veí ha posat sa casa a la venda, després m'agrada escodrinyar-les, vore com són per dins, de quina època són, intentar imaginar quina classe de vida duien els seus antics habitants, si tenien bon gust per a decorar o no i també m'agrada imaginar com seria la meua vida si hi visquera, què faria als matins , quines rutines tindria, què voria per la finestra cada dia. A voltes mirant, mirant acabe al barri on em vaig criar i secretament desitge trobar la casa on vaig créixer per a poder vore -la per dins més que siga en fotos i comparar-la amb la imatge que els records han ajudat a construir. Mai la trobe, però hi ha de paregudes. I si efectivament la trobara? La compraria? Podria escriure una història sobre un home que decideix comprar la casa on es va criar, l'últim lloc on es considera que va ser realment feliç